Oslo tingrett – Dom.  
Straffeloven § 192 første ledd bokstav a jf annet ledd bokstav a, straffeloven § 195 første ledd 2. straffalternativ og straffeloven § 197 sammenholdt med straffeloven § 62.  
Saken omhandler en fars seksuelle overgrep mot sin mindreårige datter. Retten fant det bevist utover enhver rimelig tvil at fornærmede hadde blitt voldtatt. Det ble vist til tiltaltes truende væremåte og maktanvendelse. Fornærmede var under 14 år og ute av stand til å motsette seg de seksuelle handlingene. Tiltalte ble dømt til fengsel i seks år. Fornærmede ble tilkjent oppreisning på 250 000 kroner. På grunn av fornærmedes alder, krenkelsens karakter og varighet samt skadepotensialet ble beløpet satt høyere enn vanlig standardoppreisning. (Sammendrag ved Lovdata.)  
 
Avsagt: 25.01.2012 i sak TOSLO-2011-176631 
Saksgang: Oslo tingrett TOSLO–2011–176631 (11–176631MED-OTIR/07).  
Parter: Den offentlige påtalemyndighet (Konst. statsadvokat Line Nyvoll Nygaard) mot A (Advokat Solveig Kristine Høgtun).  
Dommere: Tingrettsdommer: Dagfinn Grønvik. Meddommere: Karen Margrethe Lund Johnsen, Ragnar Bye.  
  
A, er født *.*.1964 og bor i ––– g 26 B, 0000 Oslo. Han er operatør og tjener kr 410 000. Han har en ligningsmessig formue på kr 28 000. Han er gift og har forsørgelsesbyrde for ett barn. Han er norsk statsborger.  
Ved tiltalebeslutning utferdiget av Oslo statsadvokatembeter 27. 10.2011 er han satt under tiltale ved Oslo tingrett for overtredelse av   
   I	Straffeloven § 192 første ledd bokstav a jf annet ledd bokstav a for  
ved vold eller ved truende adferd å ha skaffet seg seksuell omgang og den seksuelle omgang var samleie  
Grunnlag:  
a)  
Ved en anledning på bopel i ––– g 6B i Oslo, formentlig desember 2006/januar 2007, tok han sin datter B, f. *.*.1996, i skrittet mens hun satt på fanget hans, kledde av henne mens han så hardt på henne, og onanerte sin penis mens han stirret på henne. Han la henne deretter på ryggen, og gjennomførte analt og/eller vaginalt samleie med henne.  
b)  
Ei nyttårshelg, formentlig 2006/2007, i lugaren på danskebåten, sa han bestemt til sin datter B at hun skulle suge ham, dro henne ut på kanten av sofaen, og fikk henne til å suge sin penis, alt mens hun gråt.  
c)  
Ved en anledning på bopel i ––– gate 26B i Oslo, formentlig vinter/vår 2007, ba han henne sette seg og onanerte så sin penis foran henne. Han dro henne så ned i sengen, snudde henne slik at hun ble liggende på magen, og gjennomførte deretter et analt samleie med henne mens han holdt hoftene hennes fast.  
d)  
Ved en anledning på bopel i ––– gate 26B i Oslo, formentlig i vinter/vår 2007, ba han sin datter B legge seg i senga og dyttet henne mot stigen ved køyesenga mens hun gråt. Han gjennomførte så et analt samleie med henne mens han holdt hoftene hennes fast.   
  II	Straffeloven § 195 første ledd annet * straffalternativ  
for å ha hatt seksuell omgang med barn under 14 år og den seksuelle omgang var samleie*  
Grunnlag:  
Til tid og på sted som i post I a) – d), forholdt han seg som der beskrevet overfor* sin datter B, f. *.*.  
III Straffeloven § 197  
for å ha hatt seksuell omgang med slektning i nedstigende linje  
Grunnlag:  
Til tid og på sted som i post I a) – d), hadde han seksuell omgang med sin datter B, f. *.*.  
Straffeloven § 62 første ledd får anvendelse.  
Påstand om erstatning/oppreisning til fornærmede vil bli fremsatt av bistandsadvokaten.  
*Tiltalens post II ble rettet av møtende aktor på forhandlingenes første dag.  
Hovedforhandling ble holdt 19. og 20.1.2012. Tiltalte møtte og erkjente seg ikke skyldig etter tiltalebeslutningen.  
Retten mottok forklaring fra 7 vitner, og det ble foretatt slik dokumentasjon som framgår av rettsboken.  
Aktor la ned slik påstand:  
  1.	A, født *.*.1964, dømmes for overtredelse av straffeloven § 192 første ledd bokstav a jf. annet ledd bokstav a, straffeloven § 195 første ledd annet straffalternativ og straffeloven § 197, jf. straffeloven § 62 til fengsel i 7 – syv – år.  
  2.	A, født *.*.1964 dømmes til å betale saksomkostninger etter rettens skjønn.  
Bistandsadvokaten la ned slik påstand:  
A, født *.*.1964 dømmes til å betale oppreisning til B etter rettens skjønn oppad begrenset til kr 300 000.  
Forsvarer la ned slik påstand:  
  1.	A, født *.*.1964 frifinnes for tiltalen av 27.10.2010.  
  2.	A, født *.*.1964 frifinnes for erstatningskravet.    
Rettens vurdering  
Fornærmede, B, ble født *.*.1996. Ved hennes fødsel sendte Ullevål sykehus en bekymringsmelding til barnevernet. De var redd for at mor ikke ville klare omsorgen. Mor hadde ADHD, epilepsi og sukkersyke. Tiltalte, A født *.*.1964, er far til barnet. Han flyttet sammen med mor og datter. De har siden bodd sammen. Barnevernet fulgte opp familien med støttetiltak og veiledning kontinuerlig til oktober 2005. Fornærmede var på det tidspunktet beskrevet som et skoleflinkt og velfungerende barn. Fornærmede var ni og et halvt år.  
Fornærmede har omtalt overgrep fra tiltalte i perioden fra hun var 9 år til hun var 11 år hvorav fire overgrep er nærmere omtalt i tiltalebeslutningen. Tiltalte bestrider at det har skjedd noen overgrep.  
Barneverntjenesten fikk melding om butikktyveri i juni 2009 hvor fornærmede var 13 år. Utover høsten kom det flere slike meldinger og en rømming til Kristiansand. Fra forklaringene og fylkesnemndvedtaket framgår det at fornærmede fra hun var tolv år har hatt problemer. Det er beskrevet en negativ jentegjeng med slåsskamper, sex fra 12 års alder, prøving av hasj, 60 dager fravær fra skole høsten 2009 osv.  
Fornærmede oppsøkte selv barnevernet og ba om å bli flyttet til fosterhjem 13.1.2010. Foreldrene samtykket til dette, og hun ble flyttet til beredskapshjem på X.  
Fornærmede fortalte utover våren 2010 om overgrep uten å gå i detaljer til beredskapsmor og helsesøster. Barnevernet ble underrettet, og det ble tatt opp med foreldrene 18.6.2010. Fornærmede flyttet til fosterhjem 8.7.2010. Saken ble anmeldt til politiet mandag 19.7.2010. Fylkesnemnda fattet vedtak om omsorgsovertakelse 20.7.2011. Foreldrene samtykket i omsorgsovertakelsen.  
Fornærmede ønsket først ikke å forklare seg detaljert om overgrepene. Hun sa at hun ville «blånekte» for alt hvis hun ble innkalt til avhør. I samtaler med helsesøster ble dette tatt opp. Fornærmede skrev 1.10.2010 følgende:   
«Første gang. Jeg gikk i femte klasse. Jeg var veldig reservert, jeg var lubben og sist, men ikke minst var jeg det største mobbeofferet på skolen. Øyemonster og fiskebolle het jeg. Pappa var alltid så tullete, han skulle alltid kile å være morsom. Og morsom var han. Mamma var på jente tur med danskebåten. Hun var med bestevenninnen sin, C. Jeg hadde sluttet kvart over 12. Jeg satt og så på TV. Det var fredag. Og høsten kom snart. Pappa sluttet kl. to på jobb. Så han var hjemme kvart over. Han kom hjem og skulle tulle med meg som alltid. Jeg satt på fanget til pappa mens han kilte meg som en gal. Plutselig tok han handa si foran øynene mine. Jeg lo fortsatt. Han beveget den andre armen fra under armen min og nedover mot skrittet mitt. Hele verden stoppet. Jeg sa ingenting. Frykten løp løpsk igjennom hele meg på en gang. Pappa reiste seg og bare så ned på meg. Jeg lagde meg til en ball. Bare øynene og det lyse håret mitt syntes. Pappa tok på seg selv mens han så på meg. Jeg kneip øynene sammen. Jeg gråt stille. Pappa tok bena mine fra hverandre. Jeg gjorde ikke det grann motstand. Han kledde av meg mens han hadde øynene hardt i ansiktet mitt hele tiden. Jeg satt naken. Gråtkvalt, uten å si et ord. Han tok av seg den svarte ola buksa. Han runket seg selv mens han stirret hardt på hele meg. Han la meg på ryggen og satt seg oppå, Det gjorde uforståelig vondt. Selvtilliten min knuste, hjertet bristet, hodet fulgte ikke med, alt var vondt. I 2 år strømmet smerten fysisk og psykisk igjennom hele meg regelmessig. Vi snakker 1–5 ganger på 2 mnd. I 3 år gråt jeg meg i søvn. Endelig er jeg ferdig.»   
Det er dette skrivet som danner utgangspunkt for tiltalens post I a). Fornærmede ønsket ikke å forklare seg ytterligere om dette i dommeravhøret. I dommeravhøret 10.2.2011 forklarte fornærmede seg om tre andre episoder.  
Om forholdet i tiltalens post b) har fornærmede forklart at de var i lugaren på danskebåten en nyttårshelg. Moren var i taxfree butikken. Tiltalte kledde av seg og sa bestemt at hun skulle suge ham, dro henne ut på kanten av sofaen, og fikk henne til å suge sin penis, alt mens hun gråt. Hun forklarte ikke nærmere detaljer, men på et ark skrev hun «stiv, rosa, 13 cm, ekkelt, brekninger». Det kom en telefon fordi moren hadde fått epileptisk anfall og faren måtte gå dit.  
Om forholdet i tiltalens post c) har fornærmede forklart at moren var borte antakelig hos en venninne. Faren kom hjem fra jobb i arbeidstøy. Etter å ha spist tvang han henne til å sette seg. Han onanerte så sin penis foran henne. Han dro henne så ned i sengen, snudde henne slik at hun ble liggende på magen. Hun har tegnet og skrevet «sprer bena mine og presser pikken sin inn.» Av tegningen og forklaringen framgår at han holdt hoftene hennes fast.  
Om forholdet i tiltalens post d) har fornærmede forklart at tiltalte ba henne legge seg i senga og dyttet henne mot stigen ved køyesenga mens hun gråt. Om forholdet skrev hun «Han satt seg bak meg, spredte bena mine, og pressa pikken sin inn i rumpa mi.»  
Fornærmede har forklart om store smerter, at hun gråt, «ble helt knust, sånn skikkelig tråkka på og bare kasta i søpla.» Hun har videre forklart om den sårheten fordi «pappa betyr kjempe mye for meg.» «Jeg elsker pappaen min»   
Tiltalte forklarte at han ikke hadde noen kjennskap til anklagene i saka. Han har ingen forklaring på hvorfor barnet kommer med dem. Tiltalte har kanskje vært en litt for snill far. Fornærmede har kanskje hatt det for fritt. Hun fikk være ute for lenge. Det ble ikke satt så mange grenser. Hun har dessuten vært flau over mor og far. Han har tenkt mye på om hvorfor anklagene kommer fram etter at hun flyttet i fosterhjem. Tiltalte har hatt et godt forhold til barnet, de har kunnet snakke sammen, han har fulgt henne opp med skole og håndball. Det var veldig sjeldent at B og tiltalte var aleine sammen. Mor var enten hjemme eller i nærheten. B var aldri aleine om nettene, det fikk hun ikke lov til. Han har aldri vært naken sammen med barnet, og hun har ikke vært naken sammen med han.   
Om post I a): Det har vært kiling, tulling og tøysing i barndommen, men aldri noe av seksuell karakter.   
Om post I b): Båten måtte på grunn av været gå til en annen havn enn Fredrikshavn. De fikk av den grunn ikke gå til land. D hadde ikke noe anfall på den turen. De fikk ikke telefon til lugaren.   
Om post I c): Han kom ikke hjem med «Blåklæder». Vaskevannet blir gjenbrukt på fabrikken. Han drar aldri hjem med arbeidstøy. Det var aldri karbonader om morgenen. Det er vanlige gjennomsiktige gardiner i stua, det hjelper ikke å trekke dem for. Det ville være utenkelig å kle av seg i stua. Blokkene ligger 10 til 15 meter fra hverandre. Man ser inn til hverandre i leilighetene.   
Om post I d): De hadde en så høy seng når barnet var lite, men ikke på den tiden. Tiltalte har aldri kledd av henne siden hun var baby og skiftet bleie. Han har ikke ligget i hennes seng.   
Retten finner ikke tiltaltes forklaring troverdig. Den er preget av manglende erindring om vesentlige forhold tilbake i tid samtidig som han forklarer seg detaljert om ting som ville vært uvesentlige detaljer fem år tilbake i tid hvis det ikke hadde skjedd overgrep. Den virker derfor konstruert for å imøtegå anklagene, blant annet forklarer han om et meget nært forhold samtidig som de sjelden eller aldri var alene sammen uten mor i nærheten.  
I en slik sak hvor overgrepene har skjedd flere år tilbake og bare tiltalte og fornærmede er tilstede vil det ikke være vitner eller tekniske bevis som DNA eller legeundersøkelser. Retten må derfor foreta en totalvurdering av de bevisene som er tilstede.   
Retten finner det bevist utover enhver rimelig tvil at tiltalte har forgrepet seg seksuelt på fornærmede slik som hun har forklart seg om.  
Ved bevisvurderingen peker retten spesielt på at fornærmedes forklaring slik som den ble gitt i dommeravhøret, virket svært troverdig. Det virket som den nesten 15 år gamle jenta forsøkte å forklare seg så godt hun husket om overgrep som hadde skjedd fire år før. Forklaringen er detaljert på enkelte punkter. Det kan selvsagt ikke utelukkes enkelte feilerindringer på minde punkter eller kanskje feilforståelse som for eksempel at de ikke kunne gå av båten på grunn av uvær og ikke på grunn av morens epileptiske anfall. Retten kan ikke se at det minker forklaringens troverdighet at hun ikke i større grad i detalj beskriver selve overgrepet.  
Retten finner det bevist at fornærmede ikke har noen som helst grunn til komme med uriktige anklager mot sin far. På det tidspunktet hun først fortalte om overgrep, våren 2010, var hun i beredskapshjem med samtykke fra foreldrene. Hun ønsket å opprettholde denne kontakten og hun hadde samvær. Hun forklarer at hun er glad i tiltalte. Hun ønsker å opprettholde kontakten med tiltalte og den øvrige familie. Det har hun vist til tross for at tiltalte i en periode ikke ønsket samvær og noen fra hans familie på forskjellige måter ikke ønsket å opprettholde kontakten.  
Ifølge beredskapsmor, fostermor og helsesøster har fornærmede aldri gitt uttrykk for at forklaringen var uriktig. Fornærmede har opprettholdt den til tross for hun ikke ønsker at faren skal straffes. Hun vil bare at han skal innrømme sannheten og beklage det. Fornærmede er videre svært bekymret for sin mor. Hun er redd for at hun ikke vil klare seg hvis faren blir fengslet.  
Retten peker videre på at opplysningene om overgrep kom i samtaler med beredskapsmor og helsesøster etter at fornærmede hadde forsikret seg om deres taushetsplikt. Fornærmede har ikke ønsket å anmelde forholdet. Det gjorde barnevernet av eget tiltak. Fornærmede har heller ikke forklart seg i detalj om overgrepene til noen personer forut for den skriftlige erklæringen og dommeravhøret. Det er ikke noe som tyder på noen dramatiserende forklaring.  
Retten peker videre på at fornærmede hadde en vanlig utvikling før overgrepene, i den tiden barnevernet jevnlig var innom. I perioden etter overgrepene har hun hatt en vanskelig tid med seksuell utprøving fra 12 års alder. Dette er svært uvanlig for 12 åringer generelt, men mindre uvanlig for overgrepsofre. Fostermor og helsesøster forklarer at hun nå etter hvert igjen begynner å få et mer vanlig forhold til sin seksualitet.  
Retten legger ingen vekt på at fornærmedes mor støtter tiltalte. Fornærmede har forklart at hun fortalte mor om overgrep. Moren trøstet henne og la seg hos henne en natt. Moren hindret imidlertid ikke videre overgrep. Retten legger til grunn at mor var og er avhengig av tiltalte og har valgt å støtte han. Retten legger heller ingen vekt på forklaringen til tiltaltes søster. Hun har åpenbart støttet sin bror uansett hvordan det har gått med fornærmede.  
Samlet finner retten det bevist at tiltalte forsettlig har forholdt seg som anført i tiltalebeslutningen bortsett fra at det ikke er fullgodt bevis for samleie i post I a). Fornærmedes skriv sier ikke dette klart, og det er ikke utdypet i dommeravhøret.  
Retten finner det bevist at det er voldtekt. Det vises til tiltaltes truende væremåte og maktanvendelse samt at fornærmede var under 14 år og ute av stand til å motsette seg handlingen.  
Fornærmede var tiltaltes barn og hun var under 14 år. Tiltalte må således dømmes for overtredelser av straffeloven § 192 første ledd bokstav a jf. annet ledd bokstav a, straffeloven § 195 første ledd annet straffalternativ og straffeloven § 197.   
Straffeutmåling  
Tiltalte er tidligere ustraffet.  
Sterke allmennpreventive hensyn tilsier at det reageres meget strengt ved voldtekter mot egne mindreårige barn. Slike overgrep er alvorlige fysiske og psykiske integritetskrenkelser. Skadepotensialet på kort og lang sikt er meget stort. Det er skjerpende at det er et tillitsbrudd med overgrep i eget hjem som lett fører til redsel og utrygghet. Fornærmede har forklart at det opplevdes som nedverdigende, krenkende og smertefullt. Hun har benyttet ord som kjempeekkelt, kjempevondt, kjempeskummelt, vært redd, vondt, skitten og ekkel. Det er en ekstra belastning at det var faren, hun ble sviktet av, sin pappa som hun elsket. Retten legger til grunn at fornærmede fremdeles sliter sterkt med hendelsene. Det vises til forklaringen til helsesøster.  
Straffenivået for seksuallovbrudd har økt betraktelig det siste tiåret gjennom både lovendringer og rettspraksis. Det vises til gjennomgangen i Rt–2010–85 og Rt–2010–124.  
Retten finner størst veiledning i den siste av disse dommene hvor straffen ble fengsel i sju år for å ha voldtatt og forgrepet seg seksuelt mot to døtre på 12 og 13 år samt utøvd vold mot dem og deres yngre bror. Forholdet i vår sak har gått over lengre tid. Høyesterett anslo at overtredelsen av § 219 isolert sett ville utgjort ett års fengsel.  
Det er noen år siden forholdet. Tidsforløpet fram til anmeldelse tillegges ikke noen vekt som formildende omstendighet jf. Rt–2009–530 avsnitt 12. Retten tillegger imidlertid tidsforløpet på etterforskningsstadiet noe vekt. Det tok lang tid før dommeravhør og deretter før tiltale ble tatt ut.  
Bistandsadvokaten framholdt at fornærmede ønsket lavest mulig straff. Hun ville at faren skulle innrømme forholdet, men ikke straffes. Hun var bekymret for sin mor. Retten har merket seg synspunktet, men finner at straffen, i samsvar med norsk rettstradisjon, må fastsettes i forhold til lovbruddet, og ikke til den straffen fornærmede ønsker. Det er også best i samsvar med likhetsprinsippet.  
Retten finner at straffen passende kan settes til fengsel i seks år.   
Oppreisning  
I Rt–2011–743 er standardoppreisning beløp ved voldtekt fastsatt til kr 150 000.  
Om å gå over standardbeløpet står det i avsnitt(22) følgende:   
Formålet med den veiledende normen tilsier at den bare fravikes der det foreligger særlige grunner, jf. Rt–2003–1580 avsnitt 39. Fornærmedes alder kan være en slik grunn. Jeg vil anta at det nokså gjennomgående er riktig med en forhøyet oppreisningserstatning der offeret er mindreårig – under 18 år: Selve voldtektshandlingen vil være særlig skremmende for barn, og skadepotensialet er enda større enn for voksne. Jeg viser til Rt–2003–740 avsnitt 32, hvor førstvoterende fremhever at «oppreisningsansvaret overfor mindreårige som blir valdtekne, må setjast høgare enn overfor vaksne». Den saken gjaldt en pike på 14 år og 11 måneder, og oppreisningserstatningen ble satt til 75 000 kroner. Jeg minner om – som sammenligningsgrunnlag – at den veiledende normen den gangen var 30 000 kroner, men at den kort tid senere ble hevet, jf. Rt–2003–1580.   
Retten finner det klart at oppreisningen må fastsettes høyere i dette tilfellet. Det vises til fornærmedes alder, krenkelsens karakter og varighet samt skadepotensialet.  
Oppreisningen fastsettes til kr 250 000.   
Saksomkostninger  
Det ilegges ikke saksomkostninger. Det vises til at tiltalte er dømt til en lengre fengselsstraff og han er dømt til å betale oppreisning.  
Dommen er enstemmig.     
Domsslutning:   
  1.	A, født *.*.1964, dømmes for overtredelse av straffeloven § 192 første ledd bokstav a jf annet ledd bokstav a, straffeloven § 195 første ledd annet straffalternativ og straffeloven § 197sammenholdt med straffeloven § 62 til fengsel i 6 – seks – år.  
  2.	A, født *.*.1964 dømmes til å betale 250.000 – to hundre og femti tusen – kroner i oppreisning til B.  
  3.	Sakskostnader ilegges ikke.